"Hyl - til Carl Solomon"
Jeg har set min generations bedste hjerner ødelagt af galskab
sulte hysterisk nøgne
slæbe sig gennem negergader ved daggry på jagt efter et hidsigt fix
hipstere med engleansigter tørstende efter den urgamle forbindelse til
stjernedynamoen i nattens maskineri
som fattigdom og pjalter og huløjede og høje
sad oppe og røg i det overnaturlige mørke i koldtvandslejligheder
svævende tværsover storbytage i jazzmeditationer
I 1955 fremlagde en 29-årig poet -
- sin vision af verden i et digt bestående af fire dele.
Han kaldte det...
Hans navn var Allen Ginsberg.
Filmen bygger på retsprotokoller, interviews og digtet "Hyl".
Nogle gange føler jeg mig i kontrol når jeg skriver.
I de oprigtige tårers hede.
Men for det meste gør jeg ikke.
Jeg dalrer, skulpterer, finder en smuk form...
...i det meste af min poesi.
Det er kun sket få gange, at jeg har haft en form for fuldstændig kontrol.
Det gælder dele af "Hyl", og et par øjeblikke i andre digte.
For mig begyndte frygten med...
Hvad ville min far mene om det, jeg skrev?
Da jeg skrev "Hyl" forventede jeg ikke, bogen ville blive udgivet -
- for jeg ønskede ikke, at min far skulle se, hvad der stod i den.
Derfor kunne jeg skrive præcis hvad der passede mig.
TO ÅR TIDLIGERE
Jeg har set min generations bedste hjerner ødelagt
af galskab, sulte hysterisk nøgne
slæbe sig gennem negergader ved daggry på jagt efter et hidsigt fix
hipstere med engleansigter tørstende efter den urgamle forbindelse
til stjernedynamoen i nattens maskineri
som fattigdom og pjalter og huløjede og høje
sad oppe og røg i det overnaturlige mørke i koldtvandslejligheder
svævende tværsover storbytage i jazzmeditationer
som vandrede gennem universiteter med strålende
øjne hallucinerende Arkansas og Blake- lysende tragik blandt de krigslærde
som blev hældt ud af akademierne på grund af galskab
offentliggørelse af obskøne oder på kraniets vinduer...
som krøb sammen i ubarberede værelser i sit undertøj
brændte penge i papirkurve og lyttede til Skrækken gennem væggen
som blev fanget i deres pubesskæg på vej med marihuana til New York
som spiste æg eller drak terpentin i Paradisgyden, døden
eller pinte deres torsoer nat efter nat med drømme, med stoffer
med vågne mareridt, alkohol og pik og endeløse nosser
Det jeg ønsker at inddrage, er ikke meget, men relevant.
- Hvorfor deltager du ikke i retssagen? - Fordi...
...den ikke handler om mig.
Selv om jeg kan takke dem for min berømmelse -
- var det forlæggeren, Lawrence Ferlinghetti, der blev anholdt -
- for at have solgt obskønt materiale.
Det jeg vil fremhæve, står på første side i Hyl.
Der står: "Alle disse bøger udgives i Himlen."
Det forstår jeg ikke helt.
Men lad protokollen afspejle, at bogen er udgivet af City Lights.
- Ferlinghetti kan komme i fængsel. - Det ville være forfærdeligt.
Bogkrigen er Begyndt
Retssagen trækker fulde huse
En Stor Dag For Poeter i ulave
Kunst, siger kritikerne - porno siger anklageren
Obskønitet Uanstændig skildring af sex-
- uden nogen form for opvejende social betydning.
- Deres navn? - Gail Potter.
- Har De selv skrevet noget? - Ja, i betydelige mængder.
Jeg arbejdede på en tv-station i ti år mens jeg underviste.
Jeg har arbejdet som undervisningskoordinator.
Jeg har omskrevet Faust, hvilket tog tre år.
Jeg omskrev den til Everyman.
- Det er ikke så morsomt, som I tror. - Jeg beklager, frue.
Denne sag omhandler alvorlige spørgsmål. Vis venligst vidnet respekt.
Har De en opfattelse af, hvorvidt Hyl og andre digte -
- har nogen litterær værdi?
- Det er ikke min opfattelse. - Fortsæt.
Litterær stil kræver form, diktion -
- foranderlighed og klarhed. Her taler jeg kun om stilen.
Hvad angår indholdet har al stor litteratur -
- en vis moralsk storhed. Her mislykkes denne bog fuldstændigt.
Jeg forstår. Er der andre grunde?
Ja, dens sprogbrug.
Hvad angår billedsproget er der brister i retorikken -
- hans billedlige udtryk er primitive. Man trækkes ned i rendestenen.
Jeg læste ikke meget mere, vil jeg gøre opmærksom på.
De kan krydsforhøre vidnet.
Sæt Dem ned.
Er der mere, De vil?
- Sæt Dem ned. - Mr. Ehrlich vil ikke krydsforhøre Dem.
- Er jeg færdig? - Sæt Dem ned.
Hvad er Beat-generationen?
Der findes ingen Beat-generation. Kun nogle fyre, der vil udgives.
Fortæl mig, hvordan du begyndte at skrive poesi.
Jeg begyndte at skrive poesi fordi... Jeg tog stoffer -
- og min far skrev poesi, så jeg begyndte at skrive rim som ham.
Så begyndte jeg på Columbia og forelskede mig... i Jack Kerouac.
Jeg var jomfru til jeg fyldte 18.
Jeg kunne ikke nå frem til nogens krop, til noget begær.
Jeg følte mig... bundet.
Jack gav mig tilladelse til at åbne op.
Han er en romantisk poet.
Han lærte mig, at man skal skrive med udgangspunkt i ens egen person.
Ens krop, ens åndedræt, ens måde at tale på.
Med tiden voksede mit behov for at gå til bekendelse.
Jeg måtte udtrykke mine følelser for ham.
Men han ville ikke høre dem.
Jeg måtte finde på en ny udtryksmåde, der ville fortrylle ham.
Det her er godt:
"Jeg blev tilbudt en forfriskning Jeg spiste en sandwich af rent kød"
"Menneskekød Det bemærkede jeg, da jeg tyggede"
"Det omfattede også et beskidt røvhul"
- Det er godt. Kødet og røvhullet. - Okay.
Siden indså jeg, at hvis jeg virkelig...
...erkendte min sjæls hemmelige ømhed i mine skriverier -
- ville han forstå, hvem jeg var.
Den samtale gjorde det af med de rim, jeg havde skrevet for min fars skyld.
Jack var den første, jeg åbnede mig for, og sagde:
"Jeg er homoseksuel."
Meget snart indså jeg, at folk ikke lod sig chokere af noget.
Så længe man ikke gik ud og myrdede folk.
Folk lod sig aldrig chokere af følelsesmæssige udtryk.
Jeg skrev "Hyl" til Jack.
som lænkede sig selv til undergrundstog til den åndeløse rejse
til larmen fra hjulene og børnene skød dem ned
bævende mundbedøvede mørbankede tømt for glinsende tanker
i det ensomme lys fra Zoo
som talte uafbrudt i 70 timer fra park til lejlighed til Bellevue
til museum til Brooklynbroen
en vildfaren bataljon af platoniske talere hopper ned fra bislag
fra brandtrapper fra vindueskarme
fra Empire State ud af månen
pladrende skrigende opkastende hviskende
fakta og minder og anekdoter og øjespark
og elektriske stød fra hospitaler og fængsler og krig
som tænder cigaretter i godsvogne
som rasler gennem sneen mod ensomme gårde i farfarsnatten
som studerede Plotinus Poe Johannes af Korset
telepati og bop-kabbala
fordi kosmos instinktivt vibrerede ved deres fødder i Kansas
som gik alene gennem Idaho på jagt efter visionære indianske engle
som var visionære indianske engle
som steg ind i limousiner med kinesere
ansporede af småstadsregn i vinternattens gadelygter
som dukkede op igen på Vestkysten og efterforskede FBI
i skæg og shorts med store pacifistøjne
sexede i deres mørke hud og uddelte ubegribelige flyveblade
som brændte cigarethuller i armene i protest mod kapitalismens tobakståger
som udspredte superkommunistiske brochurer
græd og klædte sig af mens sirenerne hylede dem ned
og hylede Wall og Staten Island-færgen også
som lod sig selv kneppe i røven af hellige motorcyklister
og skreg af glæde
som suttede og blev afsuttet af menneskelige serafer, sømænd
kærtegnet af atlantisk og caribisk kærlighed
Problemet med litteratur er -
- at mange forfattere har idéer om, hvad litteratur skal være.
Men deres idéer er ofte uforenelige med -
- det der gør dem interessante, når man taler med dem.
Deres bøssethed, deres ensomhed og neuroser -
- deres fjogethed, at de er camp -
- eller... nogle gange også deres maskulinitet.
De tror, at de skal skrive noget der lyder som noget, de har hørt før -
- i stedet for noget, der lyder som dem eller stammer fra deres eget liv.
Vi har en indbyrdes forståelse.
Vi siger præcis hvad der passer os, vi taler om vores røvhuller og pikke.
Hvem vi kneppede i går og hvem vi vil kneppe i morgen -
- om vores kærlighedsaffærer -
- eller om dengang vi blev fulde og fik en kost stukket op i røven i Prag.
Det fortæller alle vel deres venner om!
Så hvad sker der, når man sondrer mellem det, man fortæller sine venner -
- og det man fortæller sin muse? Knebet er at fjerne den sondring.
At forholde sig til sin muse på samme måde som til sig selv -
- eller sine venner.
At være i stand til at kunne engagere sig i sit skriveri -
- at kunne skrive på samme måde som man er.
som kneppede om morgenen og aftenen
i rosenhaver og på græsset i parker og kirkegårde
og spredte sin sæd til dem, der ville komme
som hikkede uden ende og forsøgte at fnise
men endte med at snøfte bag en skillevæg i et tyrkisk bad
hvor den blonde og nøgne engel stak sværdet i dem
At skrive bliver som at meditere.
Hvis man går en tur på gaden i New York -
- bliver man overvældet af følelsen af bygninger.
Går man rundt på gaden hele dagen, vil man blive grædefærdig.
Men det vil tage hele dagen før man får den følelse.
Hvis man skriver hele dagen, vil man indleve sig i det.
I sin krop, sine følelser og sin bevidsthed.
Jeg skriver ikke tilstrækkeligt på den måde.
som mistede sine kærlighedsdrenge til skæbnens tre gamle hustruer
den heteroseksuelle dollars enøjede hustru
hustruen der blinker ud af livmoderen
og hustruen der blot sidder på sin røv
og knipser de intellektuelle guldtråde i kunstnerens væv
som kopulerede i ekstase og umætteligt med en ølflaske, en kæreste
en pakke cigaretter og et lys, og faldt ud af sengen
og fortsatte langs korridoren og svømmede mod væggen
med en vision af ultimativ fisse og sæd fra bevidsthedens sidste udløsning
som ebbede ud i pornofilm
flyttedes i drømme vågnede på et pludseligt Manhattan
og kravlede ud af kældre med tømmermænd af hjerteløs vin
og Tredje Avenues mareridt af jern
og snublede til arbejdsformidlinger
som skabte selvmordsdramaer på Hudsons lejlighedsklipper
under månens krigsblå projektørlys
og deres hoveder skal krones med lagre af glemsel
som græd gadernes romantisk med kærrene fulde af løg og dårlig musik
som åndede i kartoner i mørket under broen
og steg op for at bygge cembaloer i sine atelierer
som skrev hele natten storsnudede besværgelser
som i det gule morgenlys var strofer af pladder
som brændtes levende i deres jakkesæt i eksplosioner af blypoesi
og fulderikraslen fra modeindustriens jernhær
og nitroglycerinskrig fra reklamens feer
og sennepsgassen fra intelligente, lumske redaktører
eller kørt ned af virkelighedens berusede taxier
Vil De mene, at Hyl har nogen litterær værdi?
- Jeg formoder, at De forstår digtet? - Det håber jeg.
Det er ikke nemt at afgøre, om man forstår den moderne poesi til fulde -
- men det tror jeg, at jeg gør.
Lad os se nærmere på det spørgsmål.
Med drømme, med stoffer, med vågne mareridt"
"alkohol og pik og endeløse nosser"
Hvad betyder det for Dem?
Tja...
Der er rodløse mennesker, der driver omkring i USA.
De drømmer og tager stoffer. Det er vel tydeligt nok?
Deres vågen timer er som et mareridt.
De er fyldt med sprut og nyder, vil jeg tro...
...en række tilfældige seksuelle forhold.
Forstår De, hvad "hipstere med engleansigter tørstende efter" -
- "den himmelske forbindelse til stjernedynamoen" betyder?
Man kan ikke oversætte poesi til prosa, sir.
- Det er derfor, det er poesi. - Hvad er "hipstere med engleansigter"?
Jeg arbejdede tekstforfatter for Associated Press.
Jeg havde til dagen, men boede i en lejlighed uden varmt vand -
- beboet af junkier og tyve.
Lejligheden var fyldt med stjålent sølvtøj og egetræsmøbler -
- stjålet fra foyerer i lejlighedsbygninger.
Det blev lidt for risikabelt -
- så jeg besluttede mig for at flytte.
Så jeg pakkede mig selv og mine manuskripter -
- ind på bagsædet af nogens bil, der viste sig at være stjålet.
Og på bagsædet havde han en masse stjålne jakkesæt og sølvtøj.
Han kørte mod kørselsretningen, og på gaden holdt en politibil.
Han lavede en undvigelsesmanøvre, slingrede og kørte galt.
Papirerne fløj rundt, mine briller var væk og tøjet var et værre rod.
Jeg sprang ud, kiggede mig omkring og begyndte at lede efter mine bøger.
Men jeg kunne ikke finde dem uden mine briller.
En folkemængde havde samlet sig. Det var kaos. Kaos.
Den nemmeste måde at slippe af sted med det -
- var at lade sig indlægge på det psykiatriske hospital på 168th Street.
Jeg var indlagt på tosseanstalten i otte måneder.
Det var der, jeg mødte Carl Solomon.
Han tænkte også på tomheden og den slags problemer.
I flere måneder overvejede vi -
- om lægernes magt og virkelighedsopfattelse -
- var den rette for os, eller om vi havde ret...
Og Carl havde problemer, for han fik chokbehandling.
Det fik jeg ikke. Jeg fik hverken medicin eller chockbehandling.
For jeg lovede lægen, at jeg ville blive heteroseksuel.
Der var det, der fik mig ud.
Var din mor ikke indlagt på en institution?
men som skyldtes tomheden i insulin Metrazol elektricitet hydroterapi
psykoterapi arbejdsterapi pingpong og amnesi
som i glædesløs protest væltede kun et symbolsk pingpongbord
og hvilede kort i katatonien
vendte tilbage år senere helt skaldet bortset fra en blodparyk
tårer og fingre til håbløsheden i Østkystens dåreafdelinger
Pilgrim States Rocklands og Greystones stinkende gange
Min mor, Naomi, røg ind og ud af institutioner fra jeg var seks.
Da jeg var 21 skulle jeg godkende at hun fik en lobotomi.
Hun døde på hospitalet Pilgrim State.
skændtes med sjælens ekko
gyngende i kærlighedens isolerede midnatsgrave
drømmen om liv et mareridt
kroppe forvandlede til sten så tunge som månen
med mor til sidst kneppet
og den sidste fantastiske bog smidt ud af lejlighedsvinduet
og den sidste dør lukket klokken fire om natten
og den sidste telefon knust mod væggen som svar
og det sidste møblerede værelse tømt ned til det sidste sjælelige møbel
en gul papirrose der hang i en metalbøjle i garderoben
og selv den er indbildsk
intet andet end en forhåbningsfuld lille hallucination
åh, Carl
så længe du ikke er sikker er jeg ikke sikker
og nu er du virkelig i tidens totale dyriske suppe
Da jeg kom ud fra tosseanstalten var jeg bange et stykke tid -
- og følte, at jeg måtte forlade New York.
Jeg tvivlede på mit virkelighedsbillede i forhold til den sociale virkelighed.
Det var en følelse, som mange patienter kom ud med.
De tog afstand til dem selv og deres univers.
De lod som om de tilpassede sig -
- de sociale mønstre, som de troede var ønskværdige.
Men jeg fortsatte med at forelske mig og skrive digte om det.
Alle sammen heteroseksuelle mænd.
Jeg kørte på tommelfingeren tværs over USA med min ven Neal Cassady.
Neal var frenetisk og charmerende.
Han havde 6.000 piger i hele landet -
- der holdt ham beskæftiget.
Okay. Nej...
Kys hinanden!
- Vent, du har noget... - Jeg ordner det.
- Bedre? - Ja.
Fik du det?
En nat lå Neal og jeg i samme seng klokken fire om natten -
- ved en tilfældighed, fordi vi ikke havde andre steder at sove.
Jeg var lidt bange og vidste ikke, hvad jeg skulle gøre.
Jeg vendte mig om -
- og strakte mig og lagde mig på kanten af sengen.
Han kunne fornemme, jeg var genert.
På det tidspunkt var jeg stadig bange for at føle noget for andre.
Han lagde sin arm om mig og trak mig ind til sig -
- og lagde mit hoved på sit bryst og...
...gav mig kærlighed.
Og en dag fik jeg et brev, hvor der stod:
"Vi bør ikke opfatte os selv som elskere. Jeg er optaget af min kone..."
"...selv om jeg elsker dig."
Det knuste mit hjerte.
"Kære Allen, det du siger er det, jeg har stræbt efter hele livet."
"Deri ligger vores, eller min, forvirrede opfattelse af nærhed" -
- "og selv, er jeg bange for, vores stærke bånd."
"Jeg ved ikke, hvor tilfreds jeg kan blive af at elske dig kropsligt."
"Før dig tvang jeg mig selv til at være homoseksuel."
"Du betød så meget for mig. Men jeg tvang mig til at begære dig" -
- "som kompensation for alt det, du gav mig."
"Allen, det jeg vil er at leve med dig fra september til juni" -
- "have en lejlighed og en pige, gå på college" -
- "se og gøre alt og blive helt straight."
"Søde Allen, tænk nøje over det her."
som kørte i 72 timer for at finde ud af om jeg havde en vision
eller du havde eller han havde
for at finde evigheden
som rejste til Denver som døde i Denver
kom tilbage til Denver og ventede forgæves
som vogtede over Denver og grublede alene i Denver
og begav sig af sted for at finde Tiden og nu mangler Denver sine helte
som faldt på knæ i håbløse katedraler og bad om frelse
til sjælen lod sit hår lyse et sekund
så sødt som tusind pigers skælven i solnedgangen
og havde røde øjne om morgenen med klar til at forsøde solopgangen
viste numser bag lader og nøgen i søen
som horede i Colorado i en myriade af stjålne nattebiler
Neal Cassady, digtets hemmelige helt
stud og Adonis af Denver
længe leve mindet om hans utallige erobringer bag barer
på biografers vakkelvorne sæder på bjergtoppe i grotter
eller med udmagrede servitricer i velkendte kjoleløft i vejkanten
Det er nok et "hyl" af smerte. Han er blevet trådt over tæerne.
Han forvandler sit smerteskrig til poesi i bogen.
- Har bogen nogen litterær værdi? - Ja.
Jeg mener, at han anvender udtryk fra jazzens verden.
Og jeg tror, at han anvender -
- ord han har hørt i sit liv på vejen og i sine oplevelser.
- Tak. - Forstår De de fleste ord i bogen?
Jeg tror jeg forstår deres betydning og deres generelle betydning.
Jeg forstår.
Hvis vi tager side 13, fjortende linje...
"som hylede på knæ i undergrundstoget og blev hevet ned fra taget"
"viftende med genitalier og manuskript"
Forstår De, hvad han forsøger at sige i denne del af "hylet"?
Ikke udtrykkeligt.
Han forsøger nok at beskrive manglen på hæmninger -
- hos de mennesker han taler om... efterkrigsgenerationen.
Dem der begyndte at studere eller arbejde efter Anden Verdenskrig -
- som måske var blevet fordrevne af krigens kaos -
- og ikke kunne finde sig til rette.
Det næste stykke...
"som suttede og blev afsuttede"
"af de menneskelige serafer, sømænd"
"kærtegn af atlantisk og caribisk kærlighed"
De forstår hvad "suttede" og "afsuttede" betyder?
- Det er ord med flere betydninger. - Hvilke betydninger har ordene her?
På et niveau kan de betyde, at de var vagabonder -
- der "var nogle sutter."
På den anden side er der måske seksuelle undertoner.
- De henviser til oralt samleje? - Ja, det er muligt.
Mener De, at ordene er nødvendige for at skabe en litterær værdi?
- Har vi ikke udredet dette spørgsmål? - Jo.
Jeg tillader som sagt ikke brug af ordet "nødvendig".
Men De kan spørge, om ordene er relevante.
- Er de relevante? - Ja, det mener jeg.
Hvis man fjernede ordene, ville det ødelægge historien?
- Han gør indirekte hvad han ikke må. - Han er ekspert og bør kunne tolke.
Nej, mr Mclntosh. Det er jeg ikke enig i.
Hvorvidt forfatteren kunne have anvendt andre ord -
- nærmer sig ren spekulation. Indsigelsen godkendes.
Lidt længere nede...
"som forsødede tusind piger skælvende i solnedgangen"
"og havde røde øjne om morgenen med klar til at forsøde solopgangen"
"vise numsen i lader og nøgne i søen"
- Hvad er Deres spørgsmål? - Er ordet "forsøde"...
Er det... relevant for mr Ginsbergs litterære indsats?
Ja. At skulle anvende omskrivninger -
- ville virke uhæderligt for mr Ginsberg.
De har sagt: "Litterær værdi har en bog, der modstår tidens tand."
Vil Ginsbergs bog gøre det?
Det kan han ikke vide. Det vidste folk ikke om Leaves Of Grass ville.
Jeg beder om hans opfattelse af bogen.
Han siger, at en bog skal kunne modstå tidens tand. Gør Hyl det?
Hvis Luther Nichols kan svare på det, burde han være Guds medhjælper.
- Hvordan kan han vide det? - Jeg beder om hans opfattelse.
Jeg vil spørge ham. - Kan De besvare spørgsmålet?
Det kræver en forudsigelse.
Rettergangen vil give Hyl flere læsere end den ellers ville have fået.
Den kan gå over i historien som en milepæl på vejen mod -
- større eller mindre tolerance af lignede digte.
Digtet er en rytmisk artikulation af følelser.
Og følelsen er en impuls, der begynder indeni.
En slags seksuel impuls. Der kan udtrykkes på den måde.
Det er en følelse, der begynder i mavesækken -
- stiger op gennem brystkassen -
- og kommer ud gennem munden og ørerne.
Den kommer ud som en nynnen eller et suk.
Man forsøger at sætte ord på det ved at se sig omkring -
- og prøve at beskrive det, der får en til at sukke -
- "man sukker med ord", og artikulerer, hvad man føler.
som bed betjente i halsen og skreg af glæde i politibiler
for ingen anden forbrydelse end vild kogekunst, pæderasti og beruselse
som hylede på knæ i undergrundstoget
og blev hevet ned fra taget viftende med genitalier og manuskript
Mens jeg skriver ved jeg ikke nødvendigvis, hvad det betyder.
Det kommer senere.
Efter et par år indser jeg, at noget ubevidst har en konkret mening.
Det får en betydning med tiden, som et billeder der bliver langsomt fremkaldt.
Selv om det er spontant, giver det ikke altid mening.
Andre gang giver det perfekt mening -
- og jeg begynder at græde.
Fordi jeg ved, at det er et område, der er sandt.
Derfor kan nogen læse det og græde -
- flere hundrede år senere. På den vis er det en profeti.
For det omhandler noget alment.
Jeg mener... Hvad er egentlig en profeti?
Det er ikke at vide, om bomben vil falde i 1942.
Det er at vide og føle noget, som nogen vil vide og føle -
- om hundrede år.
Og måske artikulere det på en måde -
- som de vil forstå om hundrede år.
som blev skøre i fængslet med de ventede på kriminelle med guldhoveder
og virkelighedens charme i sine hjerter
som sang den søde blues til Alcatraz
som ville erklæres raske hypnotiseredes af radioen
og blev efterladt med deres sindssyge og sine hænder og en uenig jury
som smed kartoffelsalat efter forelæsere om dadaismen
og derefter indfandt sig på hospitalets trappe
med barberede hoveder og taler om selvmord
og krævede en lobotomi
men som fik den konkrete tomhed i insulin Metrazol
elektricitet hydroterapi psykoterapi arbejdsterapi
pingpong og amnesi
som derfor løb gennem frosne gader besatte af alkymien
i anvendelsen af ellipsen til at katalogisere det skælvende ydre
som spaltede Tid og Rum med billeder side ved side
og fangede ærkeenglens sjæl mellem to visuelle billeder
for at genskabe den stakkels prosas syntaks og versmål
og stå foran dig forstummet intelligent og rystende af skam
afvist men erkendende sjælen for at føje sig til tankens rytme
i hans nøgne og endeløse hoved
dåren og englen slået i Tiden
ukendt men det nedskrevet, som findes at sige efter døden
og steg genfødt op i jazzens spøgelseslignende klæder
i bandets guldhornsskygge
og blæste lidelsen i Amerikas nøgne kærlighedstørst
til et eli eli lama lama sabachthani saxofonskrig
der vibrerede gennem byerne til den sidste radio
med livsdigtets absolutte hjerte
slagtet ud af deres egne kroppe for at spise i tusind år
Da jeg flyttede fra New York boede jeg et år i San Francisco.
Jeg havde en lejlighed på Nob Hill -
- jakkesæt og slips, et job med flere sekretærer -
- hvilket begyndte at give mig en vis nydelse.
Nydelsen ved at vide, jeg ikke længere skræmtes af de sociale normer.
Ved at vide, at jeg kunne klare mig i den tørre forretningsverden.
Og... så mødte jeg Peter.
Da jeg mødte Peter forvandledes alt for mig.
Det var som om det regnede guld fra himlen.
Endelig elskede nogen mig som jeg elskede ham -
- og for første gang følte jeg mig helt accepteret.
I San Francisco gik jeg i et år i psykoterapi hos dr. Hicks.
Jeg havde skrivekrampe.
Jeg prøvede at være normal. Jeg var bange for, jeg var skør.
Jeg troede, at jeg burde være hetero, at der var noget galt med mig.
Dr. Hicks sagde hele tiden: "Hvad vil du gerne?"
"Hvad er dit hjertes ønske?"
Til sidst sagde jeg:
"Egentlig vil jeg helst holde op med alt det her" -
- "og flytte ind på et værelse med Peter" -
- "fokusere på at skrive, tænke, kneppe og ryge den fede" -
- "og gøre præcis, hvad der passer mig."
Han sagde: "Hvorfor gør du så ikke det?"
"Hvad hvis jeg bliver gammel og har tissepletter i mine underbukser" -
- "og bor på et møbleret værelse, og ingen elsker mig" -
- "og mit hår er blevet hvidt og jeg taber brødkrummer på gulvet..."
Han sagde: "Du skal ikke være bekymret."
"Du er charmerende og elskelig. Folk vil altid elske dig."
Hvilken lettelse at høre det!
Jeg indså snart, jeg var fanget i en frygtfælde. Det var kun en illusion.
Hvilken sfinks af cement og aluminium
slog hul på deres hoveder og deres forstand og fantasi?
Molok!
Ensomhed! Porno! Grimhed!
Skraldespande og uopnåelige dollars!
Børn der skriger under trapperne! Drenge der græder i hærene!
Gamle der græder i parkerne!
Molok! Molok! Mareridtet Molok!
Molok den kærlighedsløse! Sindssyge Molok!
Molok menneskets ubønhørlige dommer.
Peter og jeg så Molok en dag da vi havde taget peyote -
- og drev omkring i byen.
Det er en gud, man giver ildofre til.
Men i mit hoved var det ham, der gjorde min mor skør.
Jeg skrev linjen:
Molok, hvis øjne er tusind blinde vinduer!
Jeg brugte ordet: Molok! Molok!
Og jeg havde følelsen:
Jeg skulle bare se op -
- og se en masse vinduer og sige: "Vindue, ja."
Men hvilket slags vindue?
Men ikke blot det: "Molok, hvis øjne..."
Det er smukt i sig selv, men hvad er der med dem?
"Molok, hvis øjne" - hvad? "Molok, hvis øjne..."
Det næste jeg tænkte var nok... "tusind".
Okay, tusind hvad? "Tusind blinde..."
Jeg skulle afslutte det, og det blev med "vinduer".
Molok, hvis øjne er tusind blinde vinduer!
Molok, hvis skyskrabere står på lange gader som endeløse Jehovaer!
Molok, hvis fabrikker drømmer og stønner i tågen!
Molok, hvis kærlighed er endeløs olie og sten!
Molok, hvis sjæl er elektricitet og banker!
Molok, hvis skæbne er en sky af kønsløs brint!
Molok, i hvem jeg sidder alene!
Molok, i hvem jeg drømmer Engle!
Skør i Molok! Pikslikker i Molok!
Kærlighedsløs og mandsløs i Molok!
Molok, der trængte for tidligt ind i min sjæl!
Molok, der skræmte mig ud af min naturlige ekstase!
Molok, som jeg forlod!
Vågn i Molok! Lys strømmer fra himlen!
Molok! Molok! Robotlejligheder!
Usynlige forstæder! Skeletstatskasser!
Blind kapital! Dæmonindustrier!
Spøgelsesnationer! Uovervindelige dårehuse!
Granitpikke! Monstrøse bomber!
De brækkede deres rygge da de løftede Molok op i himlen!
Fortove, træer! Løftede byen op i himlen
som findes og omgiver os alle steder!
Drømme! tilbedelse! illuminationer! religioner!
hele læsset af følelsesmæssigt pladder!
Gennembrud over floden!
piskeslag og korsfæstelser! ned ad stormfloden!
Åbenbaringer! desperationer!
Ti år med dyreskrig og selvmord!
Sjæle! Ny kærlighed! Den skøre generation!
Ned på Tidens klipper! Ægte hellig latter i floden!
De så alt! de vilde øjne!
deres hellige skrig! de sagde farvel!
De sprang ud fra taget mod ensomheden!
de vinkede! de havde blomster med!
Ned til floden! ud på gaden!
Jeg mener, at værkets litterære værdi er forsvindende lille.
Jeg stræbte efter at nå frem til min vurdering på objektiv vis. F. eks:
Et stort eller relativt stort litterært værk -
- vil utvivlsomt lykkes i sin form.
Men "Hyl" imiterer blot en form, der blev anvendt af Walt Whitman.
- Erindrer De digtets navn? - "Leaves of Grass" hed det.
Litterær værdi kan også findes i temaet.
Det lille værdi, som "Hyl" har, mener jeg findes i temaet.
Præsentationen af digtets tanke er tydelig, men har ingen gyldighed -
- og derfor har temaet negativ værdi. Ingen værdi overhovedet.
Så De siger, at Ginsberg anvendte Walt Whitmans stil?
Form. Formen i "Leaves of Grass".
Og fordi Ginsberg anvender dette format konkluderer De -
- at digtet "Hyl" ikke har nogen litterær værdi?
Hvad angår formen, ja. Stor litteratur skaber sin egen form.
De mener ikke at "Leaves of Grass" ikke opfylder kravet?
Nej, det er stor litteratur. Formen blev skabt af Walt Whitman.
Ginsberg kopierede formatet, og derfor har "Hyl" ingen værdi?
Det er korrekt. En imitation har aldrig samme værdi som originalen.
- Hvem kopierede Walt Whitman? - Ingen, så vidt jeg ved.
Men De ved det ikke. Er det ikke Deres svar, sir?
- Det er korrekt. - Derefter sagde De...
...at idéen er klar, men savner gyldighed. Citerer jeg Dem korrekt?
Det er den generelle konklusion, ja. Digtets idé fremgår klart af temaet.
Hvad er Ginsberg idé?
Han hylder det ulykkelige liv, som...
Hvad er hans navn? Solomon! Det ulykkelige liv, som Solomon...
...vagabond og overbevist dadaist. - Vaga... Og hvad?
Vagabond og overbevist dadaist.
- Det skildrer han? - Det er korrekt.
- Har den skildring nogen gyldighed? - Nej, ikke som litteratur.
Carl Solomon! Jeg er med dig på Rockland
hvor du er mere skør end mig
Jeg er med dig på Rockland, hvor du må føle dig ilde til mode
Jeg er med dig på Rockland, hvor du imiterer min mors skygge
Jeg er med dig på Rockland, hvor du fortæller vitser om plejerne
harpyerne fra Bronx
Jeg er med dig på Rockland, hvor du banker i det katatoniske klaver
sjælen er uskyldig og udødelig, og vil ikke dø ugudelig i dårehuset
Jeg er med dig på Rockland, hvis stød aldrig giver dig din sjæl tilbage
fra dets pilgrimsfærd til et kors i tomheden
Jeg er med dig på Rockland, hvor du planerer socialistrevolutionen
mod den fascistiske Golgata
Jeg er med dig på Rockland, hvor du vil kløve Long Islands skyer
og genoplive din levende Jesus fra sin overmenneskelige grav
Jeg er med dig på Rockland, hvor 25.000 skøre kammerater
sammen synger de sidste strofer fra Internationale
Jeg er med dig på Rockland, hvor vi vågner fra vores komaer
af vores egne sjæles fly, der drøner hen over tagene
her for at smide deres englebomber hospitalet lyser sig selv op
indbildte mure kollapser
Åh, magre skarer løb ud
Åh, stjernebesatte chok af nåde den evige krig er her
Åh, sejr, glem undertøjet, vi er fri
Jeg er med dig på Rockland i mine drømme går du dryppende
fra en havrejse på motorvejen tværsover Amerika
i tårer til min dør i Vestens nat
Hvad er Deres opfattelse af den tredje del af "Hyl"?
Poeten udtrykker den sædvanlige dadaistiske opfattelse -
- at alt er skabt med udgangspunkt i vores fortvivlelse og må ødelægges.
Solomons liv har tydeligvis haft den rytme.
På den måde har temaet en vis gyldighed.
Så temaet har en vis gyldighed dér?
Jeg snublede vist over ordene. Jeg burde have sagt "klarhed" i stedet.
Men De har anvendt udtrykket "gyldighed" under deres vidneudsagn.
- Har De læst Biblen? - Ja, det har jeg.
- Har De læst Jobs bog? - Ja.
- Græder Job ikke de samme tårer? - Slet ikke.
Er De enig i, at Job fordømmer livet?
Job fordømmer menneskets tilstand, men fortsætter ikke som dadaisten -
- med at ville udslette ethvert minde om alt hvad menneskeheden har gjort -
- for at begynde på en frisk, som dadaisten vil.
- De tror ikke på den filosofi? - Nej. Den døde i 1922-23.
Men det betyder vel ikke, at dem der tror på den tager fejl?
- Nej, men den skaber ikke litteratur. - Hvad skaber litteratur, mr Kirk?
De tre grundpiller for objektiv kritik er form, tema og lejlighed.
Mener De, at Ginsberg under sine rejser fik mulighed for...
...at iagttage og skrive om livet? - En lille del af det, ja.
Det er vel det, han skriver om? Svar på spørgsmålet - ja eller nej?
Jeg er forvirret.
- Det er vel det, han skriver om? - Det kan jeg ikke svare på.
De sagde, at han under sine rejser skrev om en lille del af samfundet.
Jeg tror, at det er Solomons rejse, ikke Ginsbergs. Deraf forvirringen.
Men Ginsberg skriver om Solomon. Det er hans egne iagttagelser.
- Sådan læser De det, ikke sandt? - Jeg ved ikke, om de kender hinanden.
Det ligger udenfor min erfaring og viden.
Bedømmer De et værk ud fra om forfatteren kender en bestemt person?
- Ved De, om Solomon har levet? - Nej.
- De ved det ikke? - Overhovedet ikke.
- Har De læst Voltaire? - Jeg har læst et værk. "Candide".
- Hvad mener De om "Candide"? - Det er stor litteratur.
- Og hvis stil kopierede Voltaire? - Dommer!
- Advokaten kan gøre indsigelse. - Hvis han vil.
Det ville jeg gerne...
Jeg vil ikke bokse med ham. Han irriterer mig.
Jeg åbner munden, og frem kommer næverne.
Hvor længe har De reflekteret over "Hyl"?
To uger, vil jeg mene.
Mere tid havde jeg ikke. Men jeg dannede mig et indtryk på fem minutter.
De reflekterede vel meget længere over Voltaires "Candide"?
Hvis De fik ti år til at reflektere over "Hyl", ville De ændre mening?
Det er jeg overbevist om, at jeg ikke ville.
Det var alt.
...du anklager lægerne for at være sindssyge og planlægger revolutionen
mod den fascistiske Golgata
hvor du vil kløve Long Islands skyer
og genoplive din levende Jesus fra sin overmenneskelige grav
Jeg er med dig på Rockland, hvor 25.000 gale kammerater
sammen synger de sidste strofer fra Internationale
Jeg er med dig på Rockland, hvor vi krammer og kysser
De Forenede Stater under vores lagner
De Forenede Stater, der hoster hele natten og holder os vågne
Jeg er med dig på Rockland, hvor vi vækkes af vores komaer
af vores egne sjæles fly, der drøner over taget
de er her for at smide deres englebomber
hospitalet oplyser sig selv
indbildte mure styrter sammen
Åh, magre skarer, løb udenfor
Åh, stjernebesatte chok af nåde, den evige krig er her
Åh, sejr, glem dit undertøj, vi er fri
Jeg er med dig på Rockland
i mine drømme går du dryppande
fra en havrejse på motorvejen tværsover Amerika
i tårer til min dør i Vestens nat
"Hyl" indeholder ord, som i sig selv -
- helt klart er obskøne.
Forskellige eksperter har udtalt, at bøgerne har en litterær værdi -
- og at ordene er nødvendige for at skabe denne værdi.
Men en ting er besynderlig. Ifølge loven -
- må vi føre eksperter, der kan udtale sig om værkers litterære værdi.
Men vi må ikke indkalde "manden på gaden" -
- og få han til at vidne om, at han ikke forstår hvad han læser.
Han ved ikke, hvad det handler om. Måske går det ham over hovedet.
Tag denne bog, for eksempel.
For at være ærlig, og jeg har fortalt, at jeg har læst den -
- forstår jeg den ikke særligt godt.
I det store hele mener jeg, den er udtryk for "følsomt pladder" -
- for at anvende mr Ginsbergs eget sprog.
Hvis en bog ikke blot sælges til moderne kritikere -
- og eksperter i moderne poesi, men havner i hænderne på almenheden -
- dvs. den gennemsnitlige læser -
- bør retten inddrage det, når den skal bedømme om "Hyl" er obskøn.
Tak.
Jeg giver ordet til forsvaret.
USA's højesteret har udtalt, at obskønitet indebærer -
- "en betydelig evne til at fordærve ved at vække begær".
Er ordet relevant for, hvad forfatteren forsøger at udtrykke -
- eller anvender han det kun for at være beskidt?
Han ser, hvad han omtaler "Adonis af Denver".
"En hyldest til mindet om hans utallige... erobringer"
som horede i Colorado i en myriade af stjålne nattebiler
Neal Cassady digtets hemmelige helt
tyr og Adonis af Denver
længe leve mindet af hans utallige erobringer af piger
på byggepladser og bag barer i biografernes vakkelvorne sæder
på bjergtoppe i grotter
eller med udmagrede servitricer i velkendte kjoleløft i vejkanten
og i hemmelige møder på tankstationer
og gyder i sin hjemby
Han kunne have sagt:
"Den hemmelige helt, tyren og Adonis af Denver"
"længe leve mindet om hans utallige erobringer"
"på Waldorf Astoria eller Chasen's"
"eller efter et par drinks på Stork Club"
Det kunne han have sagt.
Men det er ikke den slags person, han skriver om.
Det er ikke op til os at vælge hans ord.
Mr Ginsberg fortæller historien som han ser den.
Han anvender sine egne ord.
Visse bøger har evnen til at ændre folks opfattelse -
- og gøre opmærksom på ting, der er synlige, men ikke får opmærksomhed.
Hvorvidt "Hyl" er obskøn har ingen særlig betydning for vores verden -
- hvis fysiske overlevelse står på spil.
Men spørgsmålet om, hvad loven tillader -
- når det handler om at skildre sex indenfor litteraturen -
- er af stor betydning for det frie samfund.
Hvad er uanstændigt? Og for hvem?
Materialet beskrives som farligt for en uspecificeret læser.
Det er interessant, at dem der tit foreskriver en sådan censur -
- sjældent selv føler, at deres eget moralske velvære er i fare.
Viljen til at censurere er ikke forbeholdt de fordomsfulde.
Der findes hos de fleste -
- en vilje til at tilpasse verden deres egne opfattelser.
Det kræver hele vores fornuft og vores retssystem -
- at trodse dette menneskelige behov.
Kampen om censur vil ikke blive afsluttet med Deres afgørelse.
Men De kan enten bidrage med en liberal, oplyst afgørelse -
- eller blæse op under uvidenhedens bål.
Lad der blive lys.
Lad der være ærlighed.
Lad os ikke flygte fra indbildte moralfordærvere.
Lad der blive en ærlig forståelse.
Er sagen hermed fremlagt?
- Ja, dommer. - Den er fremlagt.
Rejs jer!
Sid ned.
Der er nogle ord, der anvendes i "Hyl" -
- som i visse af samfundets kredse opfattes som vulgære.
I andre kredse indgår disse ord i hverdagsbrug.
Forfatteren har anvendt disse ord, fordi han mener -
- at hans skildring kræver dem.
Anklageren mener, at disse ord ikke er nødvendige -
- og at andre ville være mere i overensstemmelse med god smag.
Svaret er, at livet ikke består af en formel -
- efter hvilken alle opfører sig ens og tilpasser sig et bestemt mønster.
Alle tænker anderledes. Vi er skabt af samme form, men i forskellige mønstre.
Vil vi have ytringsfrihed, hvis vi kun kan anvende meningsløse eufemismer?
En forfatter bør være ærlig over for sit materiale -
- og bør udtrykke sine idéer og tanker med sine egne ord.
Når man behandler materiale, der opfattes som obskønt, bør man huske:
"Honi soit qui mal y pense" - Skam få den der tænker ilde derom
Ytringsfrihed og pressefrihed er hjørnestenene i et frit land.
Disse friheder bør beskyttes, hvis vi skal forblive frie -
- både som individer og som nation.
Derfor konkluderer jeg at Hyl -
- har en opvejende social betydning.
Bogen er ikke obskøn. Den anklagede findes ikke skyldig.
"Hyl" er ikke obskøn, fastslår domstolen
Det afgørende gennembrud kom, da jeg indså -
- hvor sjovt det ville være hvis jeg midt i mit lange digt skrev -
- "som lod sig selv blive kneppet i røven og skreg af glæde" -
- i stedet for "af smerte". Det er modsigelsen i linjen.
Amerikanere venter at høre "smerte". I stedet er det "glæde".
Og det er virkelig sandt. 100 procent.
Jeg har en anden linje, der lyder...
"som slikkede og blev slikket af de menneskelige serafer"
"kærtegn af atlantisk og caribisk kærlighed"
Det var erkendelsen af den ægte homoseksuelle glæde.
Det var et gennembrud på den måde -
- at jeg offentligt talte om følelser og holdninger -
- som jeg ikke havde ønsket af min far eller min familie skulle have set.
Jeg tøvede med at offentliggøre dem.
Digtet bliver misfortolket for at ville fremme homoseksualitet.
Det forsøger snarere at fremme oprigtighed på alle områder.
Hvis man er fodfetichist skriver man om fødder.
Hvis man elsker børsen kan man skrive om -
- de stigende aktiekurser for firmaer som Standard Oil.
Når nogle personer taler offentligt om homoseksualitet bryder det isen.
Det gør mennesker frie til at være oprigtige om hvad som helst.
Det gavner hele samfundet.
Homoseksualitet er en tilstand.
Fordi den har gjort mig anderledes fra begyndelsen -
- har den fungeret som en katalysator for at jeg kunne udforske mig selv.
Til at få en detaljeret indsigt i mine omgivelser -
- og finde grunden til at alle andre er anderledes.
Og grunden til at jeg er anderledes.
Hellig! Hellig! Hellig! Hellig! Hellig! Hellig! Hellig! Hellig!
Hellig! Hellig! Hellig!
Verden er hellig! Sjælen er hellig!
Huden er hellig! Næsen er hellig!
Tungen og pikken og hånden og røven er hellig!
Alt er helligt! Alle er hellige!
Alle steder er hellige! Alle dage er en evighed!
Alle mennesker er engle! Bumsen er lige så hellig som serafen!
Galningen er lige så hellig som min sjæl er hellig!
Skrivemaskinen er hellig! Digtet er helligt!
Stemmen er hellig! Tilhørerne er hellige!
Ekstasen er hellig!
Hellige Peter! Hellige Allen! Hellige Solomon! Hellige Lucien!
Hellige Kerouac! Hellige Huncke! Hellige Burroughs og Cassady!
Hellige er de ukendte og lidende tiggere!
Hellige er de uhyggelige menneskelige engle!
Hellig er min mor på sindssygehospitalet!
Helliga er farfædrenes pikke i Kansas!
Hellig er den stønnende saxofon! Hellig er bop-apokalypsen!
Hellige er jazzbands og marihuana hipsters
fred og narko og trommer!
Hellig er tiden i evigheden hellig er evigheden i tiden
hellige er urene i rummet hellig er den fjerde dimension
hellig er den femte Internationale hellig er Englen i Molok!
Helligt er havet helligt er ørknen
hellig er jernbanen helligt er lokomotivet
hellige er visionerne hellige er hallucinationerne
hellige er miraklerne helligt er øjet
hellig er afgrunden!
Hellig er tilgivelsen nåden
medmenneskeligheden troen
Hellige! Vores! kroppe!
lidelsen storsindet
Hellig er sjælens overnaturlige ekstra lysende intelligent godhed
Med hjælp af Ginsberg fik Kerouac sin bog Vejene udgivet i 1955-
- det samme år som Allen skrev Hyl.
Jack døde i 1969, 47 år gammel.
Neal Cassady døde i 1968 på vej gennem Mexico.
Dødsårsagen er endnu ukendt.
Hans selvbiografiske roman The First Third blev udgivet efter hans død.
Efter sin udskrivelse arbejdede Carl Solomon på et forlag.
Hans bog Mishaps, Perhaps udkom i 1966.
Carl døde i 1993.
Lawrence Ferlinghetti er endnu poet og medejer af City Lights.
Hyl er stadig den mest populære bog, han har udgivet.
Peter Orlovsky og Allen Ginsberg forblev livspartnere til Allens død.
Peter lever et stille liv i Vermont.
Allen Ginsberg blev en af det 20. århundredes mest hyldede poeter.
Allen sov stille ind i 1997 i en alder af 70 år.
Oversættelse: www.hippeismedia.com